"Är allt det vi ser, eller tror oss se
bara en dröm i en annan dröm?"
Klockan är fem i tolv.
Det är nästan midnatt.
Vi hinner med en historia till.
En historia till före 12,
så vi håller oss varma.
Om fem minuter,
är det 21 april.
För hundra år sen den 21 april,
på havet utanför Spivey Point,
drev ett klipperskepp mot land.
Plötsligt, ur natten,
dök dimman upp.
Ett tag kunde de inte se något,
inte ens en halvmeter framför sig.
Då såg de plötsligt ett ljus.
Det var en eld som brann på stranden.
Så stark att den trängde genom dimman.
De satte kurs mot ljuset.
Men det var en lägereld, som den här.
Skeppet gick rakt på klipporna.
Kölen gick itu.
Masten bröts som en kvist.
Och vraket sjönk med alla män ombord.
På havsbottnen
låg Elizabeth Dane med sin besättning.
Deras lungor var fyllda med saltvatten,
deras ögon öppna och stirrande ut i mörkret.
Ovanför, lika plötsligt som den kommit,
lättade dimman, drog sig tillbaka över havet
och kom aldrig mer tillbaka.
Men fiskarna och deras fäder,
och farfäder säger att,
när dimman återvänder till Antonio Bay,
kommer männen på havsbottnen,
i vattnet utanför Spivey Point,
att återuppstå
och leta efter lägerelden
som ledde dem rakt in i den kalla döden.
Klockan är tolv.
Den 21 april.
DIMMAN
Det är midnatt och spöktimmen är här.
Jag som sitter här i natt heter Stevie Wayne
och jag kommer att vara med er till klockan ett.
Jag är klar nu, fader.
Tack, Bennett.
Jag behöver dig inte förrän fyra imorgon.
OK.
Vill du ha en liten styrketår?
Nej, tack. Men kan jag få min lön?
Varför kommer du inte vid sex istället för fyra imorgon?
Visst.
Hallå?
Fader Patrick Malones dagbok 1880
Den 30 april vid midnatt är det de dödas tid.
Må Gud frälsa oss ifrån ondo.
Det är 15 grader ute,
låt mig vara först med att gratulera Antonio Bay.
Stan fyller 100 år idag.
Tyvärr försöker meteorologen förstöra det.
Han säger att det kan blir regn ikväll.
Men härifrån syns inga moln.
Jag tror vår meteorolog jobbat för hårt.
Jag stannar en timme till så jag kan se om det stämmer.
Fortsätt lyssna på mig bara.
En kutter har gått på grund vid den östra viken.
Global 1X. Kuttern heter Lady Belle Pacific.
Serienummer 024KL596.
Lady Belle Pacific är sjöduglig. Ingen större skada.
Skicka en bogserbåt. Jag är strax utanför båtellet.
Här är KAB, Antonio Bay, Kalifornien.
Klockan är sex minuter över tolv.
Meteorologen har inte hört av sig så jag vet inte om det blir regn.
Men det är fullmåne och klar himmel.
Jag heter Stevie Wayne och om ni inte har nåt för er,
är jag här och spelar plattor för er, under hela spöktimmen.
Även om ni har nåt för er, lyssna på mig ett tag
så ska jag göra mitt bästa för er.
Hur långt ska du?
- Till andra sidan stan. - Nära nog.
- Går det bra? - Ja. Tack.
En klunk?
Tack.
Jag har aldrig liftat förut.
Så jag vill bara vara försiktig.
- Kan jag fråga dig nåt? - Visst.
Är du knäpp?
Ja, det är jag.
- Jag är knäpp. - Du är knäpp.
Skönt. Min sista lift var äckligt normal.
Han tog upp mig i Santa Barbara. I Carmel ville killen gifta sig.
Trodde du aldrig liftat förut.
Inte innan förra veckan.
Detta är trettonde gången.
Jag är en knäppis med otur då.
Vi får väl se.
- Är du OK? - Jag mår bra. Tror jag.
Vad i helvete var...?
Klockan är tolv över tolv och här är Stevie Wayne.
- Vi sticker. - Till klockan ett.
Jag sitter uppe i KAB-fyren på Spivey Point.
Om ni glömt det, är det den 21 april,
så grattis Antonio Bay.
Ikväll ska det festas.
Så om ni inte kan sova av spänning,
tja, lyssna då på mig
och jag ska hitta på nåt sätt att hålla er vakna.
Eller inte.
- KAB. - Hej, hjärtat.
Hej, Dan. Nån nyhet?
Undrade om du kände dig ensam?
Knappast. Slutade inte du vid åtta?
Jag bytte pass så jag hinner till festen.
Kommer du?
Kunde jag övertala nån att ta över jobbet här skulle jag det.
- Vilket är dygnet runt. - För mycket jobb.
Så är det att äga en radiostation.
Vad ville du, du har 15 sekunder på dig.
- Vill du ha nåt att snacka om? - Få höra.
Det ligger en trålare 15 sjömil utanför kusten
som heter Sea Grass.
Jag ser nåt som verkar vara en dimbank.
Den rör sig mot trålaren.
Tack. Det är nog värt tio sekunder.
Nu ska jag sända. Hej då.
Ohoj, grabbar. Detta är KAB, Antonio Bay.
Här är Stevie Wayne som anropar er över havet.
Till besättningen i Sea Grass, 15 sjömil ut ikväll,
en varm hälsning och se upp för dimbanken,
som närmar sig österifrån.
Jag spelar musik för er så länge.
Här kommer en låt från Coupe De Villes
speciellt tillägnad er.
Henne skulle jag vilja träffa.
Jag såg henne i en mataffär. Skitsnygg.
Vad är det för dimbank hon snackar om?
- Vad vet du? - Hon äger fyren.
- Jag vet. - Sonen spelar i knatteligan.
- Har hon barn? - Var inte du lyckligt gift?
Inte så värst.
Det är ingen dimbank där ute.
Det är en dimbank där ute.
Nu är jag tillräckligt på lyran. Vi ger oss.
Kom hit, Al.
- Hjälp honom då. - Kom hit.
Vad var det?
Kom hit.
Vad var det där?
Det är en generator.
Det är borta. Det var ett skepp där ute.
Lyssna.
- Inget. - Lyssna.
Vem är där?
Vem är det?
Det är precis bredvid oss.
Det är stort, Al. Det är ett skepp.
Ett stort skepp.
Vad hände? Blev du våt?
Klockan är 12.43
och jag ska spela fyra skivor i rad
här på KAB.
Bara vatten, Stevie.
Men det slår då Chicago.
KAB.
Jag gillade det du sa men du ljög faktiskt.
Dimbanken drar sig västerut så den undgick nog båten.
Det måste vara fel på mätarna. Den visar på ostlig vind.
Vilken dimma rör sig mot vinden?
- Jag gillar dig. - Vet inte om jag vill ha dig.
- Du är bara en röst i telefonen. - Och du en röst i radion.
Vi skulle bli ett perfekt par.
Vad sägs om middag så kan jag bevisa det.
Ledsen. Mitt ideal är en röst i telefonen.
OK, mystiska damen.
God natt.
Inte illa.
Jag startade förra veckan i San Diego.
Sålde fem teckningar om dan uppe vid kusten.
Till Vancouver tar det nog en månad. Fem dollar per styck så blir jag rik.
- Får jag fråga dig nåt? - Visst.
Vad heter du?
- Elizabeth. - Nick.
Är du från San Diego?
Du sa: "Får jag fråga dig nåt?"
Nåt betyder för mig en fråga. San Diego är två frågor.
Från Pasadena
och jämt pank.
Kunde aldrig göra det jag hade lust med.
Vad vill du göra då?
Jag vet inte.
Inte jag heller.
Den här måste jag ha. Får jag köpa den?
Du får den gratis.
Klockan är prick ett.
Spöktimmen är över och dags för mig att sluta.
Vi hörs imorgon kväll vid sex, då KAB sänds igen,
detta är Stevie Wayne, ert nattsällskap,
som önskar er en fortsatt god natt.
Mamma!
Upp med dig. Titta vad jag har hittat.
Andy,
jag älskar dig.
Ibland är du helt hopplös.
Jo, men kolla.
Först var det ett guldmynt och sen blev det till en träbit.
- Detta är en sån här stund. - Titta då.
God morgon, Andrew. Var det kul igår kväll?
Jo, mr Machen berättade spökhistorier.
Tackade du mrs Kobritz?
Ja. Får jag en kaka och en Coca Cola?
Efter lunch.
Jag ska leta efter fler.
Jag kanske kan hitta ett guldmynt.
- Var fan är han? - Han drog ut vid kvart över fyra igår.
- Sen vet jag inget. - Jag sa klockan halv åtta.
- Om jag vore... - Har du larmat kustbevakningen?
- De blev nog fulla. - Han skulle inte göra det.
- Han skulle göra vad som helst. - Vi blev ofta fulla,
men inte så packade att vi inte tog oss hem.
Om han stannat hade han meddelat det.
- Du låter som hans fru. - Bara en vän.
Du oroar dig för mycket.
Vart ska vi?
Jag ska försöka få Ashcroft att leta efter dem.
- Vem? - Han är skyldig mig en tjänst.
Får jag följa med?
Skulle du inte till Vancouver?
Så småningom.
ANTONIO BAY FIRAR
Sheriffen kör själv.
Borgmästaren med fru hämtas kvart i sju
och förs till talarstolen.
Sen håller borgmästaren, sheriffen och jag tal.
Har du anteckningarna?
Sen kommer ljusprocessionen.
Sen åker jag hem och slocknar.
Jag vågar nästan inte titta.
Nå...
- Inte alls tokigt. - Ett riktigt konstverk.
Var bara snäll i fem timmar till. Det är allt jag ber dig.
Har du beställt ljus? Vilken tanke.
- En ljusprocession utan ljus. - Det är fixat.
- Och PR-materialet...? - Fixat och klart.
Du kan vara besvärlig men du är ett toppenstöd.
Tack, mrs Williams.
...Spivey Point.
Försök att få radiokontakt med Sea Grass
har misslyckats sen klockan 1.57 idag.
Kustbevakningen genomsöker nu området söder om Whately,
kring Arcom Reef,
och kommer till Spivey Point om en timme.
Upprepar meddelandet.
Håll utkik efter Sea Grass -
en niometerstrålare
sist sedd 15 sjömil öster om Spivey Point.
Om ni ser fartyget, meddela kustbevakningen genast.
Får jag fråga dig en sak?
- Är det alltid såhär? - Det växlar alltid.
- Du är orolig, eller hur? - Ja.
Havet kan vara riktigt otäckt.
Där borta.
Bara jag klarar talen utan att gäspa...
- Kunde inte sova igår. - Uppe i varv?
Al åkte ut med båten igår och kom inte hem.
Han är fortfarande där ute.
Kustbevakningen sa att han kan ha fått motorfel.
Jag borde inte oroa mig. Han klagade på båten.
- Du borde gå hem. - Det är det sista jag vill.
Hunden skällde mellan midnatt och sex imorse.
- Varför? - Han morrade vänd mot havet.
Vad betyder det? Min hund blir knäpp och börjar morra på vattnet.
Jag hörde kyrkklockorna vid midnatt
och plötsligt satte billarmet igång.
- Är det sant? - Väckte hela kvarteret.
Inget händer på 100 år. Sen en kväll vänds allt uppochned.
Ta den här linan också.
Kajutan och styrhytten är tomma.
Nån kanske plockade upp dem.
Det är vatten i generatorn.
Men däcket är torrt som fnöske.
Här är mitt nästa projekt.
Upprustning av kyrkogården Morgantown Road.
- Här vilar våra förfäder. - Det skulle kosta.
Stan borde vara stolt över sin historia.
Att få folk att engagera sig i samhället är det svåraste.
- Gör klart kalkylerna till nästa möte. - Ja, chefen.
Det låter som om du menade: "Ta dig i häcken".
Ja, chefen.
Håll tummarna för att han inte är full.
Det här bådar inte gott.
Fader Malone.
Det här bådar heller inte gott.
Titta i kontoret så tittar jag där framme.
- Jag är ledsen. - Förlåt.
- Mrs Williams... - Hur står det till?
Jag vill visa dig en sak.
Fader Patrick Malones dagbok 1880
"9 december.
"Mötte Blake för första gången idag.
"Han höll sig i skuggan för att jag inte skulle se hans ansikte.
"Vilken avskyvärd sjukdom.
"Han är en rik man dömd till evig olycka.
"Men han försöker ändå förbättra tillståndet för sig
"och kamraterna vid bosättningen."
Varenda mätare har gått sönder. Glaset är spräckt.
- Påminner det dig om nåt? - Igår kväll.
Din bil.
Termometern är sönder.
Kvicksilvret har fastnat på -6 grader.
Inget vatten har kommit in men nåt hemskt kallt.
"11 december. Blakes förslag är enkelt.
"Han vill lämna ön Tanzier
"och flytta hela bosättningen till en plats strax norrut.
"Han har skaffat ett klipperskepp,
"kallat Elizabeth Dane, med en del av sin förmögenhet
"och ber bara om tillåtelse att få slå sig ner här.
"Jag måste väga mitt medlidande
"med denne stackars man
"mot den hemska utsikten att få en spetälskekoloni
"på så nära håll."
Den har rostat fast i väggen.
Den stod på.
- De drack en massa öl igår. - Det gjorde de jämt.
Hur är det?
Rummet börjar snurra...
Jag menar att fiska.
Man fiskar helt enkelt.
Det enda jag vet är att man använder maskar.
Saltvatten.
Hon var ju ren för två dar sen, jag kollade,
och nu ser det ut som hon har gått runt.
"20 april. Vi var sex som höll möte.
"Mellan midnatt och klockan ett,
"planerade vi undanröjandet av Blake och de andra.
"Jag intalar mig att Blakes guld möjliggör byggandet av en kyrka
"och vårt samhälle att bli en församling,
"men det dövar inte avskyn jag känner,
"inför att delta i ett mord."
Vad gör vi nu då?
Väntar på kustbevakningen.
- Jag är ledsen. - För vad då?
Sen du träffade mig har allt gått fel.
Klockan, fönster går sönder, dåren utanför dörren igår.
- Det är inte ditt fel. - Var inte så säker.
Det verkar som om jag drar till mig sånt.
Jag för otur med mig.
Jag tror inte på tur eller otur.
Det är inte mycket jag tror på.
En gång hände faktiskt en sak.
Min far var fiskare.
Han fiskade med sin trålare ute vid revet.
Sent en kväll, på väg in,
var han i närheten av Spivey Point,
han tittade ut mot vinden
och såg en brigg med revade segel,
på väg rakt mot honom.
Han försökte få radiokontakt. Inget svar.
Inget rörde sig på däck
Men hon höll kursen.
Min far och två andra gick ombord -
Resa Jane.
Men det fanns ingen ombord.
Men det stod mat på bordet och en rykande kaffemugg
men som den hade rostat fast i bordet.
Sen fick min far syn på nåt.
Det var ett guldmynt,
präglat i Spanien 1867.
Han stoppade det i jackfickan
drog upp blixtlåset, kom hem
och berättade allt.
Han öppnade fickan för att ge mig myntet.
Det var borta.
Jag tror jag sticker till Vancouver nu.
"21 april. Dådet är utfört.
"Blake gick mot vår vilseledande eld
"och skeppet krossades mot Spivey Points klippor.
"Vi skyddades av en dimma som verkade gudasänd,
"men Gud hade inget finger med i spelet.
"Vi ska hämta Blakes guld imorgon
"men Herre, förlåt oss för vad vi har gjort."
Jag orkade inte läsa längre.
Din farfar var en bra berättare.
Firandet ikväll är en parodi.
Vi hedrar mördare.
Sida ett, KAB-reklam och introduktioner.
Mer musik från världens topp.
KAB 1340.
33.
KAB 1340.
57.
Från världens topp.
Fantastiska 1340.
KAB Antonio Bay.
31.
Från världens topp, fantastiska 1340,
det sköna ljudet från KAB,
Antonio Bay, Kalifornien.
54.
KAB 1340.
31.
De böljande ljuden från Antonio Bay.
KAB 1340.
39.
Fantastiska 1340.
KAB, Antonio Bay.
Mer musik från världens topp.
KAB 1340.
E-S-T ett elva B.
Andra versionen.
Från världens topp, fantastiska 1340,
KAB, Antonio Bay.
Var hittade du den?
Farfar gömde sina synder i väggen.
När hittade du den?
Igår, strax efter midnatt. Vad spelar det för roll?
Just då blev hela stan uppochned.
De var den tiden de sex konspiratörerna träffades.
- För 100 år sen. - Det börjar bli sent.
Det är inte mycket vi kan göra åt detta.
Läser du välsignelsen ikväll?
Det vilar en förbannelse över stan.
Är det ett nej?
Det är kanske lika bra.
Vi går nu.
Klarar du dig?
Jag ska be dr Thayden att titta in till dig.
Du tar alldeles för allvarligt på det här.
Vi är alla fördömda, mrs Williams.
Allihop.
1340.
KAB.
44.
Det sköna ljudet.
Fantastiska 1340.
KAB.
45.
Från världens topp,
Fantastiska 1340.
KAB.
Antonio Bay, Kalifornien.
46.
Nåt som man lever med som en albatross om halsen.
Nej, mer som en kvarnsten.
6 MÅSTE DÖ
Guds förbannelse. Fördöm dem alla.
Varje timme, på slaget, KAB-nyheter och väder.
10.
Varje timme, på slaget.
KAB-nyheter och väder.
Slut på sida två av KAB-reklam.
Hur kan nån drunkna utan att röra vid vatten?
Han hade vatten i lungorna,
saltvatten runt munnen, sjögräs på kläderna.
Om inte...
Mår du bra?
Såg du hans ögon?
Ja, det gjorde jag.
Ta telefonen, Andy.
Jag tar det, mrs Kobritz.
- Hallå. - Var fick du tag på träbiten?
På stranden, sa jag ju.
- Var? - Vid klipporna.
Vad hände med den?
Den var ett guldmynt, men blev till trä.
Håll dig borta från klipporna och plocka inte nåt från stranden.
- Den var ingens. - Jag vet, det gör inget.
Lova bara att inte ta upp nåt om inte jag är med!
- Är mrs Kobritz där? - Hon kom nyss in.
Jag måste börja sändningen.
Lova att du inte går ut ikväll.
- Mamma. - Lova mig det.
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
Ohoj, grabbar. Här är Stevie Wayne, ert nattsällskap.
Ni lyssnar på KAB,
Antonio Bay, Kalifornien.
Jag har en hel trave skivor att fira stans 100-årsdag med.
Då sätter vi igång då!
- Vad ville mamma? - Inget.
Nånting ville hon väl?
Inget.
Mrs Kobritz, vad är det för moln där ute?
Spår av djupa sår i båda ögonhålorna,
som tränger in i kraniet.
Och sticksår i ansiktet...
- Vill du vänta där ute? - Jag väntar här med dig.
Bröstet är krossat och lungorna är fyllda med vätska.
Får jag prata med dig en stund?
Har du pratat med Simms?
Över radion. Han är på väg hem.
- Hur var det där ute? - Allt var rostigt.
Som om båten tagit in vatten länge.
Han låg vid sin koj.
Såren är täckta av alger, lungorna fyllda
och det sitter slam under naglarna.
Jag såg honom för tre dar sen i Salinas.
Nu är han där och det ser ut som han legat i en hel månad.
- Kände du det? - Jag ska förklara.
- Det blev så kallt. - Vattnet beter sig som is.
Det tar ett år för kroppen att upplösas.
Längre, om det är djupt och kallt nog.
Han var ju på båten. Under däck.
Nej, han dog i havet.
Minns du barnen som dök efter båten ute vid Spivey Point?
De hade legat i vattnet en vecka, tio dar.
Jag svär att han har legat i längre.
Nick!
Fastän skeppets förlisning vid vår kust var
en tragedi för männen ombord,
var det också det som förde samman allt folk på denna vackra plats.
De svetsades samman och grundade Antonio Bay.
Så att ni idag kan rösta på de kandidater
som sitter här ikväll.
Kustbevakningen letar efter dem.
De undersöker området noga, så nu kan vi bara vänta.
Jag förstår.
Tack.
Jag måste gå. Det är min tur.
Jag är ledsen för din skull.
Konstigt! Jag tänker hela tiden på min hund som skällde hela natten
och på att jag önskade att Al skulle komma hem.
Det passar ju inte att se ordföranden i tårar, eller hur?
Du borde inte gå ut dit.
Det är precis det jag tänker göra.
Tack för hjälpen.
Ingen orsak.
Jag letade länge efter den här.
Jag hoppas ni minns den.
Grattis på 100-årsdagen, Antonio Bay.
Firandet pågår på Shelby Square
och ljusprocessionen blir om en timme.
Så ni hinner dit, om ni skyndar er.
Kustbevakningen meddelar att de hittat Sea Grass i eftermiddags.
Inget sas om båtens
eller besättningens tillstånd.
Jag ska hålla er underrättade.
Hoppas ingen annan kommer vilse i dimman.
Jag är strax tillbaka.
- KAB. - Mitt namn är Nick Castle.
Jag var med när Sea Grass hittades i eftermiddags.
Jag har tyvärr inga nyheter.
Det var inte det jag ringde om.
Du nämnde precis nåt om dimman.
Jo, detta låter nog lite lustigt.
Jag såg dimman igår kväll, över havet, på avstånd.
Den liksom glödde.
Vinden verkade röra sig österut
men dimman rörde sig hela tiden västerut.
- Låter helkonstigt. - Inte just nu.
Det hände nåt igår kväll.
När dimman rörde sig hitåt, blev stan uppochnedvänd.
Vänta lite.
Här är mer festmusik
och några överraskningar.
Och sen är jag redo för vädertjänsten.
Och vädergubben är redo, här för dig.
- Hallå. - Jag är kvar.
Det var en sak till.
Det kanske inte alls har med Sea Grass att göra.
Berätta.
Min son hittade en bit drivved imorse.
Tjena, Mel. Hur är läget?
Din tjej på radion pratar om dig.
Det är för hennes skull jag är här.
- Trodde du var ledig. - Jag älskar mitt jobb.
Hälsa att dimbanken är på väg från sydost.
- Var? - Du ser den nog.
Jag drar nu. Vi ses imorgon.
Ja, vi ses.
Där har vi den.
Jag kör till fyren. Följer du med?
Kom.
- KAB. - Hej, hjärtat.
Jag trodde du firade.
Jag stod inte ut med en kväll utan dig.
Jag ska snart sända. Nått nytt?
- En ny dimbank är på väg. - Var?
Den kommer från havet, sydost, in mot land.
Den är nog här om fem, tio minuter.
Vänta lite!
Jag har en speciell väderrapport.
Väderlekstjänsten rapporterar att en dimbank är på väg
från sydost längs med kusten.
Jag kan upplysa om
att det är väderstationen.
Jag repeterar, dimbanken rör sig sydväst längs med kusten,
mot väderstationen på Old Russellville Road.
- Är du fortfarande där? - Jag är här.
Du låter olik dig ikväll.
- Verkar spänd. - Jag är bara pratsjuk.
Du sa ju att du inte pratar i telefon eftersom du pratar i radio...
Var är dimman nu?
Antagligen utanför min dörr.
Vänta, jag vill kolla en sak.
Jag kan se den.
Och? Har du sett en dimma har du sett alla.
Nej, den här är annorlunda. Den glöder.
- Ser du inte nåt? - Glöder?
Jag fattar. Har du tagit nåt för att hålla dig uppe.
Får det dig att känna dig lite lustig ibland?
Vad nu då?
Ljuset slocknade.
Allt verkar helgalet.
Barometern faller, temperaturen sjunker.
- Vad är det? - Va' fan är det där?
Vad är det? Vad händer?
Vad händer?
Nån lyser på fönstret.
- Lyssna. - Vänta, raring.
Vänta, jag går och tittar efter.
Stanna kvar!
Det måste vara ett skämt.
Nån är vid dörren och försöker skämta.
Han kommer inte att bli glad när han ser att jag är hemma.
Håll dig borta från dörren.
Hallå?
Är det nån här?
Nån idiot verkar ta 100-årsfirandet för allvarligt.
Alla vi som
bor i Antonio Bay idag,
står i tacksamhetsskuld
till dem som för hundra år sen,
kämpade och offrade sig
för att få denna stad till det den är idag.
Det är vår uppgift att se till att deras kämparglöd hålls levande.
Brådskande meddelande.
Kan sheriff Simms kontakta radiostationen genast.
Numret är 555 2131. Det är brådskande.
Vi måste fördubbla våra ansträngningar, jobba tillsammans.
Vi har ett blomstrande samhälle så låt oss försöka behålla det.
Det är brådskande.
Sheriff Simms, var vänlig kontakta radiostationen.
555 2131. Det är brådskande.
Sheriff Simms?
När vi nu ska avtäcka statyn,
låt oss tänka på den betydelse detta har,
för varje invånare i Antonio Bay.
Tri-County Elbolag Understation 4
Vi går nu över till statyn.
I en rad. Knuffas inte, det är ingen brådska.
Starta!
Snälla, starta!
Varför slocknade ljuset?
Det blev nog strömavbrott.
De brukar reparera på en gång.
Jag tycker det är coolt.
Vad är det där?
Starta!
Bort från huset, Andy!
Mrs Kobritz, få ut honom, spring!
Bäst vi stänger alla fönster. Är dina sovrumsfönster stängda?
Jag går och tittar efter.
Hallå?
Lyssna på mig! Min son är fast.
White Beach Lane 887. Min son är fångad i dimman.
Ut! Spring!
Titta!
- Har du stängt fönstren. - Ja.
Bäst jag tittar i din mammas rum.
Jag ber er, min son är i en fälla!
Andy, spring, spring!
Mrs Kobritz, spring!
- Gå till ditt rum. - Jag vill nog stanna.
Gå nu.
Skynda dig.
Jag vill se vem det är.
Nej.
Bara en liten stund?
OK, jag går väl då.
Min son är fångad i en fälla.
White Beach Lane 887.
Kan nån åka dit.
Min son är fångad. Bort från dimman.
Snälla, hjälp mig!
Min son är fångad!
Kom ut därifrån, nu!
Spring, Andy!
Spring!
- Kom igen. - Kör!
- Kom igen! - Lugn. Gasa inte. Långsamt.
Herregud.
Kom igen.
Det ska gå.
Backa!
Kom an! Backa då!
Vi har väntat i 20 minuter.
Det är nog dags att avsluta det hela.
Om fem minuter har nog alla sett statyn.
All right. Vi skyndar på dem lite.
Du behöver nog komma hem.
- Vi kan avsluta det. - Jag borde vara med.
Det finns inget mer att göra. Jag kör dig hem.
Lite snopet, men du har nog rätt.
- Kör du mig? - Ja.
- Jag ringer dig imorgon. - Tack.
Jag vet inte om du hör mig.
Jag är ledsen att jag inte kunde komma.
Försök förstå.
Jag måste stanna här.
Dimman rör sig in över land,
bort från stranden,
mot Antonio Bay.
Den är vid arsenalen.
Jag kommer inte ihåg namnet.
Jag tror det är Chestnut.
Ska jag sätta på lite musik?
Visst.
Den rör sig snabbare nu, den är uppe vid Smallhouse Road.
Vadå?
Den är nu i utkanten av stan.
På Broad Street.
Clay Street.
Den rör sig nedåt Tionde gatan.
Gå in och lås dörrar och fönster.
Det är nånting i dimman.
Om ni är på södra sidan, kör norrut!
Håll er borta från dimman.
Richardsville Pike upp till Beacon Hill är den enda fria vägen.
Försök ta er till den gamla kyrkan.
Påfarten till motorvägen är avstängd.
Om ni kan, ta er till den gamla kyrkan.
Det är det enda alternativet.
Åk till kyrkan vid Beacon Hill.
- Vi är avskurna. - Var är den?
- Bakom oss, vid infarten. - In, fort.
- Snabbt. - Skynda.
Fader Malone?
- Allt väl? - Finns det en källare?
- Hopplöst. - Vi måste försöka.
Den hittar oss ändå.
- Var är källaren? - Det finns ett kontor.
Jag visar vägen.
- Skynda. - Ge mig den där.
Dimman rör sig in över land.
Den ligger som en mur över östra delen av stan.
- Blake har kommit tillbaka. - Blake?
- Det står i dagboken. - Dagboken?
- Vet inte. Var är den? - Vi är fördömda.
- Vad säger du? - Dagboken.
Där inne.
- Vid fönstret. - Det tjänar inget till.
Den är vårt enda hopp. Lås dörren om nåt händer.
Tillbaka. Stäng dörren.
- Sex måste dö... - Tre från Sea Grass.
- Meteorologen, fyra. - Mrs Kobritz.
- Fem. - Och en av oss, sex.
De vill ha de sex konspiratörernas liv.
- Det måste stå nåt. - De vill ha mig.
- Jag är den sjätte. - Varför dig?
"Kunde Blake uppväckas från de döda,
"skulle han återfå det guld,
"som inte gick till kyrkan där det göms."
"Mina kumpaner tror de blev bestulna på skatten
"när jag är tjuven och Guds tempel är guldets gravkammare.
"Jag är tjuven och Guds tempel är gravkammare..."
Vänta. Släpp.
Ur vägen!
- Hjälp mig. - Stanna där.
Guld.
Han smälte ner guldet till detta.
Gå inte in dit.
Blake, jag har ditt guld.
Det här är ditt guld.
Min farfar stal det från dig.
Jag måste stå till svars för det.
Jag är den sjätte konspiratören.
Jag är fader Malone.
Ta mig.
Fader Malone.
Den håller på att försvinna.
Jag vet inte vad som hände ikväll.
Något kom ut ur dimman
och försökte förgöra oss.
Plötsligt försvann den bara.
Om inte det här var en mardröm,
om vi inte vaknar i våra sängar,
kan den komma igen.
Båtar på havet som kan höra min röst,
håll utkik över vattnet, ut i mörkret.
Se upp för dimman.
Varför inte sex, Blake?
Varför tog du inte mig?
Textning: C.M.C.